Антонио Мачадо
По пътищата…

Превод от испански: Александър Муратов, Атанас Далчев, 1978

chitanka.info

По пътищата свечерени

аз замечтан се скитам. Горе

на хълмовете позлатени

бдят дъбовете тъмнокори.

Де води този път невесел?

Вървя по витата пътека

и друмник морен, пея песен.

Припада вечерта полека.

„На обич шипа търпеливо

аз носех във сърцето клето;

един ден го изтръгнах диво:

сега не чувствувам сърцето.“

Притихва в миг полето ширно

и се замисля в тишината.

Прозвънва вятърът немирно

в тополите покрай реката.

Над мен все повече тъмнее;

и пътят, който се изскубва

от мрака и едва белее,

залутва се и се загубва.

И пари мойта жал гореща:

„Шип позлатен, кажи спокоен,

кой би могъл да те усеща

забоден във сърцето свое?“

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.